![](/img/s/750x350/upload/images/blogs/196a7b7b2b3be9c09946315a5634a735.gif)
Radmila Trbojević
KO O KOME (ČEMU) MUJO O UŠTIPCIMA...
(Otvoreno pismo gđi. plemenitoj Turković B.)
Bila je ovo i jeste i danas divna priča o nekom Sarajliji, ne nužno, može biti i neki drugi grad, koji priča stalno istu priču, kao što je upravo s a d a veoma važna obljetnica opsade Sarajeva, konkretno u vezi sukoba u Ukrajini) niti u ovome komplikovanom i turbulentnom vremenu može da dovede do bilo kakvog pozitivnog događaja, osim novog, još goreg UDARA na Republiku Srpsku.
U tekstu koristim titulu gđa.- plemenita- Turković obzirom na zaista respektabilan porodični pedigre (valjda bi priča trebalo da ukaže na plemićki pedigre), u pogledu rođenja majke ministarke spoljnih poslova BiH u nekom dvorcu (koji mi evo do juče nije bio poznat) osobe, a istovremeno i maksimalno proaktivne u „OČUVANJU“ zajednice dva entiteta u BiH , niti bilo čega dobrog za bilo koga ko živi u BiH, a nije na vrijeme spičio u Švedsku, Kanadu ili Australiju, te sada dan za danom čeka, ako je Bošnjak, koja će to STRANA sila da obuzda Republiku Srpsku (čitaj Milorada Dodika) u njegovoj namjeri da otrgne njen manji entitet, otcijepi ga, te tako sruši divno jedinstvo suverene BiH (kojoj je kako izgleda, baš gđa. Turković veoma nakolonjena), te unazadi tu tvorevinu, u kojoj ništa ne valja već dugih 26 godina, niti će valjati, ako neko od pomenutih adresa iz pisma tj. „nadležnih institucija ne zaustavi destrukciju zemlje„...
Da vidimo koje poruke nam gđa. plemenita Turković izravno upućuje:
Pismo koje je poslala na bezbroj referentnih međunarodnih adresa u namjeri da svijet podsjeti na događaje koji su se desili prije trideset godina - jeste jasna OPTUŽBA da su NAPADAČi (čitaj SRBI), ničim izazvani, tek tako napali suverenu, od svih njenih naroda (Srbi je nisu izabrali ni potvrdili referendumom) izabranu, međunarodno priznatu državu BiH i okupirali grad Sarajevo. Koje se onda tiho predalo sudbini. Mi koji smo živjeli u Sarajevu u to vrijeme (na sreću moja porodica nije dugo) znamo kako su se događaji razvijali. Još nas služi odlično pamćenje.
Kratko i sažeto gđa. plemenita Turković, opisuje događaje, u kojima nije bilo Armije BiH ni u povoju, a posebno ne nekih ca. 70.000 boraca (dakle ona negira uspjehe BRANILACA Armije BiH, a član je SDA, kako je moguće da se događalo sve isto cijele 4 godine), dakle nije bilo ODBRANE od „četničkih agresora s brda“, nije bilo ubijenih Srba, srpske djece, ništa. Srbi su se ubijali sami - što nije rečeno sada prvi put, niti će, kako izgleda, biti zadnji.
Sarajevo je, istina, veoma trpjelo, pa i granate i snajperske pogotke sa srpskih položaja, ali su od mitraljeza i snajpera sa nebodera i drugih objekata ginuli i Srbi na Grbavici) i bili građani Sarajeva bez mnogo čega tih ratnih godina, ali gđa. plemenita Turković ne spomnje da se iz opkoljnenog unutrašnjeg, uskog prstena Sarajeva izlazilo tada po cijenu gubljenja života, teškog premlaćivanja i hapšenja Srba od strane Jukinih i drugih specijalaca na punktovima (a to je bila naredba – ČIJA gđo. Turković ?) ili sprovođenja u strašni kazamat nekadašnjeg suda, kasnije kasarne Viktor Bubanj i mnogobrojne druge logore, kojih po Sarajlijama uopšte nije bilo.
Neshvatljivo je da ministarka, gđa. plemenita Turković, kao doktor prava i kasnije višestruka ambasadorka, nije nikad pročitala AUTORE iz svoga naroda, članove SDA, generale i neke druge „historičare“ i pisce o tome šta i kako oni pišu s druge strane bošnjačke zadate i od Zapada priznate i odobrene istorije.
Ona takođe potvrđuje da ima VIŠE (ima, ima znatno više) presuda ICTY-a Srbima za ratne zločine. Ona je u pravu (mada nikada to nije javno rekla osim u tužaljki prijateljima), jer presuda Bošnjacima osumnjičenim zločincima (u Hagu, ali i u Sudu BiH) ima tek nešto više od broja prsta jedne ruke. Možda nešto više, ali apsolutno nekažnjenih zlodjela počinjenih nad Srbima, čak do danas nije ni procesuirano. Turkovićeva pominje doživotnu kaznu presudom ICTY- a generalu VRS Stanislavu Galiću za granatiranje Sarajeva. Malo li je srpskih robija do kraja života. ? Treba li još ? Kad će biti dosta ? Vjerovatno nikada. Bošnjaci su bili ŽRTVE. Srbi nisu. Ta matrica živi i traje.
A onda, gore pomenuto pismo dobija drugu, važniju izgleda, dimenziju, od podsjećanja na događaje prije trideset godina. Strah od Srba ponovo. Od agresije Srba na valjda zajedničku zemlju – tj, zajednicu dva entiteta i tri konstitutivna naroda kao i drugih koji u njoj žive.
Bošnjaci se boje napada mjesecima, njima se prijeti, promptno i rekla bih histerično, bezbjedonosno reaguju, zabranjuje se ulazak u zemlju profesorima, istorije, advokatima (nezapamćeno !) i inim Srbijancima, koji bi mogli da ugroze stabilnost uređene, ponovo veoma uplašene, a tako bespomoćne BiH, koja je bez straha dobijala vakcine u Beogradu, Loznici itd. BiH koja je nevina kao nekada nevjesta prve bračne noći, neukaljanih ruku krvlju (česta metafora za srpske ubice), a u kojoj nema Vlade na nivou Federacije dugo vremena (šta ima veze, kao da je to bitno), u kojoj dva naroda (a zamislite nisu SRBI u pitanju) ne mogu da se dogovore o izmjenama izbornog Zakona. Pitanje je i da li će !
Gđa. plemenita Turković NE SPOMINJE Hrvate kao da ih, Bože mi oprosti, nema u BiH – nego ima samo Srba koji mašu SANU –upustvima (kao da je SANU neko ko se pita d a n a s i ikada prije, kao da je to i onda a i sada bio razlog srpskoga otpora (čitaj agresije na BiH) koji neću opisivati, poznat je, - nego, zaboga, bauci srpstva i rusofobije preplavljuju Europu do nevjerovatnih granica). Ovakav nezapamćeni odijum, ovakva hitsrična mržnja – nije do sada viđena nakon onog rata, osim što još nema krematorija da se spali ono što nevalja, čitaj ruski narod u cjelini, kad bi bilo moguće.
NS RS – a samo smišlja koje će zakone promijeniti i uvesti nove. Bošnjaci strahuju i od NAMJERA, o kojima s a da mogu da se informišu kad hoće i kako hoće, jer sjede u Skupštin RS –a, i znaju da ni jedan od navedenih zakona kojih se evo boji ministarka jer podrivaju centralni sistem vladanja, ne vidim da MOŽE (ili će) značajno ugroziti Dejtonom zabetoniranu cjelovitu, suverenu BIH, osim same njene (BiH) pogubne, razorne, maligne, dugogodišnje osvetničke djelatnosti koju svako malo provodi značajna članica SDA, gđa. plemenita Turković, tvrdeći da se u BiH „radi o ozbiljnoj siguronosnoj prijetnji“... ČIJOJ PRIJETNJI? Ruskoj ? Srbijanskoj ? KOME se prijeti ? Komšiću ? Pa on se boji sam sebe. Sanja NATO trupe u cijeloj BiH. Džaferović može biti miran. Prošlo je mnogo godina, a vrijeme njegovo prošlo pokriva pepeo i šaš ... Problem je, očigledno, što Srbi neće u NATO ? Neće i imaju razlog što neće.
Ima međutim i drugih problema. Da li je BiH z a i s t a funkcionalna država, da li joj u funkcionalnosti smetaju Srbi? Šta nije funkcionalno u Republici Srpskoj? OČIGLEDNO problem je s a m o Milorad Dodik ? E, to je druga priča ! To će da riješi narod RS –a na izborima, kada se Dodik bude za nešto kandidovao, a ne Bošnjaci i gđa. Turković, kojoj eto smeta i aerodom u Trebinju ! Treba pitati srpski narod šta misli. Mišljenje opozicije... dobro da ne duljim.
Da vidimo, dakle, ŠTA u stvari želi gđa. plemenita Turković, ministarka spoljnih poslova zajedničke nam BiH ? Stranu intervenciju, sankcije RS-u, uništenje naroda koji smeta, kazne, gvozdene sankcije, zamračivanje uma, Dodikovu smrt, kmetovsku pokornost kao nekada, nestanak srpskog entiteta... ? Šta ona ZAISTA želi ? Da neko zabrani da se smije progovoriti i jedna RIJEČ u BiH –ako je ne odobri SDA tj. VRH BiH. To očigledno NEĆE i ne može bit slučaj.
U svrhu objašnjenja zašto ja, blogerica, ne i politička analitičarka (što nije ni uvažena gđa. plemenita Turković, mada bi ona kao pravnica morala vladati i nekim činjenicama) dakle, ja, profesorica u penziji, bez plemićkog pedigrea pišem - samo nekoliko rečenica
Otac mi Ličanin, pukovnik JNA, nosilac Spomenica. Majka, krajiška partizanka, takođe. Ja lično sam rođena u jednoj sobici u Sanskom mostu, avgusta 1946 godine. Na podu, na ponjavi je ležala moja majka, sa jednom pelenom i babicom koja je porodila, nije bilo mekih dušeka, tek je došla u Sanu, još u uniformi. Tu su rođena i moja pokojna braća Predrag i Nenad, po onoj divnoj narodnoj pjesmi .. Otac, oficir selio je porodicu iz mjesta u mjesto, po službi. Jajce, pa Sarajevo, gradovi moje ljubavi... Bila sam i jesam ponosna, veoma ponosna na moje roditelje. Fakultet, Germanistiku, sam završila u Sarajevu na Filozofiji 1970. Može se reći da sam bila prava Sarajka, otvorena srca, sa puno prijatelja... Zaljubljena u Sarajevo. Na Koševu su rođeni moji sinovi. A, onda iz Sarajeva smo pobjegli, da, tačno tako izbjegli strašnu, najavljenu nam opasnost, vjerovatno muke u Viktoru Bubnju, uz pomoć naših komšija, pok. prof. dr Bušatlije i njegove prijateljice pok. Sajme, 22. maja 1992. Sada to kažem, jer su oboje pokojni. Nisam se ni osvrnula na stanove i imovinu. Bili smo živi – skupili se u Banja Luci –i život se nastavio. U Sarajevu su ostali grobovi moga oca, majke i moja dva brata.
Gđo. plemenita Turković, pišem ovo ne zato što Vama zavidim na plemenitom porijeklu po majci, ili ocu - a moje je porijeklo obično, narodno, partizansko - ili što nešto imam protiv Vašeg, nikako i nipošto.
Ali, meni lično, kad ste Vi u pitanju, to ne igra baš nikakvu ulogu – važno je šta ste Vi sada! Čemu Vi doprinosite ? Koju ulogu Vi zapravo imate ? Do sada nisam čula, ili pročitala, nešto Vaše što bih ja, kao intelektualka, obrazovana osoba, (objavila dvije knjige, slikam ponekad kad imam vremena, učim unuke da budu čestiti ljudi) koja je proputovala skoro pa cijeli svijet, dugogodišnji prevodilac, fakultetski profesor - poštovala, jer NIŠTA NE IDE u prilog ZAJEDNIČKOM MIRNOM ŽIVOTU naroda u BIH, a kojem bi Vi mnogo mogli da doprinesete. Ali to, izgleda, nije vaša misija. Vi želite nešto drugo. Shodno tome, da li je baš sve što ste rekli u svome pismu svim „nadležnima“, Vašim prijateljima, nepobitno dokazivo? Nije, naravno.
P.S. Da EU zaista želi dobro BiH i da Vi, ministarko plemenita Turković, zaista imate bilo kakav uticaj na „nadležne“ koji su Vaši prijatelji, primili bi ONI BiH u EU bez onih 14 tačaka, zajebancija i traženja dlake u jajetu kao što su primili neke, u odnosu na nas, praktično anonimne zemlje, a što je providan izgovor moćnika – budući da znaju (osim ako ne ucjenjuju uplovljavanjem BiH u „sigurnu“ luku NATO-a, pa svjesno lažu i obmanjuju retarde koji im vjeruju) da je to jedino rješenje za ovakvu BiH. Ukrajina je eklatantan primjer stravične igre moćnika, specijalno SAD-a i EU, koji, svi skupa, jedino što očekuju iz ove nesreće naroda - jeste enormna prodaja oružja.
Prenošenje blogova i tekstova sa portala Frontal dozvoljeno je nakon isteka 48 časova od objave bloga ili uz pismeno odobrenje redakcije (07.04.2022.)